300: EROII DE LA TERMOPILE
Când băiatul s-a născut,
precum toți spartanii, era cercetat...
De era considerat mic sau firav,
bolnav sau diform,
era aruncat...
La vremea când se ținea pe picioare, era botezat în focul luptei...
Învățat să nu se retragă și să nu se predea niciodată
până la moartea pe câmpul de luptă în serviciul Spartei...
Era gloria supremă ce o putea realiza în viață...
La vârsta de șapte ani, în Sparta se obișnuia
ca băiatul să fie luat de lângă mama sa și aruncat într-o lume a violenței...
Creată de trei sute de ani, o societate a războinicilor spartani
destinată obținerii celor mai buni soldați pe care îi cunoscuse lumea...
Instrucția spartană e dură, forțează băiatul să lupte...
Înfometându-l, îl forțau să fure...
Și, de era nevoie, să ucidă...
Cu bâta și biciul băiatul era pedepsit...
învățat să nu arate suferință sau milă...
În mod constant era încercat, abandonat în sălbăticie,
lăsat să-și arate iscusința și voința împotriva furiei naturii...
Traiul în sălbăticie era inițierea de care avea parte...
astfel încât să revină la ai săi
ca un spartan adevărat, sau să nu mai revină deloc...
Lupul începu să dea târcoale băiatului...
gheare întunecate ca oțelul...
blana neagră ca noaptea...
ochi sclipind roșiatici...
fălci precum gâtlejul iadului...
Lupul uriaș adulmeca prada ce avea să-i vină...
Nu frica îl cuprinse,
ci doar senzația de exaltare a simțurilor...
Aerul rece din plămânii săi...
vântul ce șfichiuia pinii la căderea nopții...
Mâinile sale erau neclintite...
lovitura perfectă...
Iar băiatul...
considerat mort, revine la ai săi,
în sacra cetate a Spartei,
drept rege, regele nostru, Leonidas!
Au trecut mai bine de 30 de ani de la lupul din frigul iernii...
Acum, ca și atunci, o bestie se-apropie...
Răbdătoare și încrezătoare, savurând prada ce are să-i vină...
Însă această bestie e formată din oameni și cai, săbii și lăncii,
o armată de sclavi ce nu poate fi imaginată,
gata să devoreze micuța Grecie...
gata să lovească singura speranță a lumii, rațiunea și dreptatea...
O bestie se-apropie...
și regele Leonidas însuși a provocat-o...
Așa m-a învățat și tatăl meu...
Frica e mereu prezentă...
Acceptând-o, vei fi mai puternic.
Emisarul persan îl așteaptă pe regele Leonidas.
Până la urmă, adevărata putere a spartanului este războinicul de lângă el...
Respectul ce i-l acorzi lui îți va reveni ție...
Dar, mai înainte, să lupți cu capul.
Abia apoi să lupți cu inima...
Ce este?
Te așteaptă un mesager persan.
- Să nu uiți lecția de azi. - Respect și onoare.
Respect și onoare...
Sfetnicule Theron, iată că ai devenit și tu util măcar o dată.
Iubita mea regină și rege, îi țineam companie oaspetelui vostru.
Sunt convins.
Înainte să deschizi gura, persanule,
aici în Sparta toată lumea, inclusiv emisarul unui rege,
răspunde de ceea ce rostește.
Și-acum, ce mesaj aduci?
Vrem pământ și apă.
Ai venit tocmai din Persia pentru pământ și apă?
Nu fă pe prostul sau pe sfiosul, în Sparta nu ți se permite asta.
De ce are impresia această femeie că poate vorbi printre bărbați?
Pentru că doar femeile spartane dau viață bărbaților adevărați.
Să mergem puțin, să ne răcorim limbile...
Dacă prețuiești viața și nu vrei să ajungi la pierzanie,
ascultă cu atenție, Leonidas...
Xerxes a cucerit tot ce i-a căzut sub ochi...
Conduce o armată atât de mare încât pământul se zguduie când mărșăluiește...
E atât de vastă, încât râurile seacă la trecerea ei...
Ceea ce dorește regele-zeu Xerxes e foarte simplu,
să-i oferi pământ și apă.
Ar fi chezășia supunerii Spartei sub voința lui Xerxes.
Supunere...
Aici ar fi o mică problemă.
Circulă zvonul că atenienii te-au refuzat deja.
Și dacă acei filozofi și iubitori de băieți au spus nu...
Trebuie să fim diplomați...
Atunci, și spartanii...
au o reputație la care trebuie să se gândească.
Alege-ți cu grijă vorbele următoare, Leonidas.
Ar putea fi ultimele tale cuvinte, ca rege.
Pământ și apă...
Nebun... Ești nebun!
Pământ și apă...
Vei găsi dintr-amândouă acolo jos.
Nimeni, persan sau grec, nimeni nu amenință un emisar!
Aduci coroanele și capetele regilor cuceriți pe treptele orașului meu!?
Îmi insulți regina,
îmi ameninți poporul cu sclavia și moartea!
Eu mi-am ales cu grijă cuvintele, persanule,
poate și tu trebuia să faci la fel.
Asta e blasfemie... e nebunie!
Nebunie...?
Asta e Sparta!
Bun venit, Leonidas.
Te așteptam...
Eforii, preoții vechilor zei...
pe jumătate porci...
Mai mult animale decât oameni...
animale pe care însuși Leonidas trebuie să le mituiască și să le implore...
Nici un rege spartan nu a plecat la luptă fără binecuvântarea eforilor...
Persanii își adună forțele însumând milioane.
Spre binele nostru, sper că exagerează...
dar fără îndoială vom înfrunta cea mai mare armată adunată vreodată.
Înainte de a-ți auzi planul, ce ne oferi?
Ne vom folosi abilitatea noastră superioară de luptă
și terenul Greciei însăși pentru a-i distruge.
Vom mărșălui către nord, spre țărm, unde...
E luna august, Leonidas, și se apropie Luna plină...
În timpul vechiului și sacrului festival, Sparta nu va purta niciun război...
Sparta va fi incendiată!
Bărbații noștri vor muri,
iar femeile și copiii noștri vor ajunge sclavi sau chiar mai rău!
Vom bloca atacul persanilor pe țărm,
unde vom reconstrui zidul focian.
De acolo, îi vom împinge în trecătoarea muntoasă a Porților de Foc.
În acel coridor îngust, numărul lor nu va mai conta.
Fiecare val al atacului persan se va izbi de scuturile spartane.
Pierderile suferite de Xerxes vor fi atât de mari,
iar oamenii săi vor fi atât de demoralizați încât va fi nevoit să abandoneze campania.
Trebuie să consultăm oracolul.
Încrede-te în zei, Leonidas.
Aș prefera să credeți în planurile mele.
Blasfemiile tale ne-au costat deja prea mult.
Nu apela la ele.
Vom consulta oracolul...
Mistici bătrâni și bolnavi...
Ei erau reminiscențele vremurilor pe când Sparta era cufundată în beznă...
Rămășițe ale tradițiilor păcătoase...
tradiții pe care nici măcar Leonidas nu le putea sfida...
căci el trebuia să respecte cuvântul eforilor...
așa era legea...
și niciun spartan, nobil sau om de rând,
bărbat sau femeie, sclav sau rege,
nu era mai presus de lege.
Eforii alegeau cele mai frumoase fete spartane pentru a locui cu ei drept oracole.
Frumusețea le era blestemul.
Dar bătrânii aveau nevoi de bărbat,
și suflete la fel de întunecate ca iadul...
Roagă-te vânturilor...
Sparta va cădea...
întreaga Grecie va cădea...
nu te încrede în om...
cinstește-i pe zei...
Respectă festivalul...
Coborârea este grea pentru rege...
Oamenii pe jumătate porci erau vanitoși...
hulpavi, morbizi, putrezi...
corupți...
Acum sunteți în grațiile regelui-zeu...
un om înțelept și sfânt...
Da, și când Sparta va arde, voi îi veți lua aurul...
Zilnic vă vor fi aduse oracole noi,
din toate colțurile imperiului...
Oare buzele tale vor duce mai departe ceea ce degetele au început?
Sau oracolul ți-a estompat dorința?
Îmi trebuie mai mult de o adolescentă beată pentru a-mi estompa dorința pentru tine...
Atunci, de ce ești distant?
Pentru că bătrânii dau crezare unui oracol,
și pun în primejdie tot ceea ce îndrăgesc eu.
De asta regele n-are somn și părăsește căldura patului?
Farmecele unei singure femei îmi pot tulbura soțul,
și acelea sunt ale mele.
Și ce poate face un rege
dacă cei pe care a jurat să-i apere îl obligă să nu facă nimic?
Nu te-ntreba ce poate face un spartan...
fie că e bărbat sau rege...
Mai bine te-ai întreba, iubitule...
ce-ar trebui să faci ca om liber?
- Sunt toți? - Așa cum ai cerut...
Trei sute...
Toți au fii născuți care să le poarte numele.
Suntem alături de dumneata, pentru Sparta,
pentru libertate, până la moarte!
Acela e fiul tău.
E prea tânăr ca să fi cunoscut căldura unei femei.
Am alți fii care îi pot lua locul.
Astinos e la fel de pregătit ca oricare,
tu erai chiar mai tânăr când mi-ai stat alături în luptă.
Ești un bun prieten...
dar un căpitan mai bun nu am...
Mărite rege...
Mărite rege, oracolul a grăit.
Eforii au vorbit, nu trebuie să fie vreo luptă.
Așa e legea, mărite rege.
Armata spartană nu trebuie să poarte război.
Nici nu va purta. Nu am dat asemenea ordin.
Am venit aici să-mi dezmorțesc picioarele.
Acești 300 de oameni sunt garda mea personală.
Armata noastră va rămâne în Sparta.
Și dumneata unde vei merge?
Nu mă gândisem la asta, dar fiindcă tot ai întrebat,
probabil mă voi duce spre nord.
La Porțile de Foc?
Porniți!
Ce să facem?
Ce putem face?
Ce puteți face?
Sparta va avea nevoie de fii.
Spartanule!
Da, doamnă.
Întoarce-te cu scut...
sau pe scut...
Da, doamnă.
Adio, iubirea mea...
Nu i-o spune...
Nu-i loc pentru gingășii...
nu și în Sparta...
Nu-i loc de slăbiciuni.
Doar cei rezistenți și puternici se pot numi spartani...
doar cei rezistenți... doar cei puternici...
Am mărșăluit...
pentru pământul nostru, pentru familiile noastre,
pentru libertatea noastră...
Am mărșăluit...
Daxalus, ce surpriză plăcută...
Această dimineață e plină de surprize, Leonidas.
- Am fost trădați, sunt doar 300... - Chiar e o surpriză...
Tăcere!
Știam că Sparta va lua parte la război,
trebuia să ne unim forțele...
De cauți vărsare de sânge, ești binevenit să ni te alături.
Aduci doar mână de soldați împotriva lui Xerxes?
Mă așteptam ca Sparta să trimită un număr de soldați la fel cu al nostru...
Oare?
Tu de colo, ce meserie ai?
Sunt olar, domnule.
Și tu, arcadianule, ce meserie ai?
Sculptor, domnule.
Sculptor...
Fierar.
Spartani, care-i meseria voastră?!
Vezi, prietene? Eu am adus mai mulți soldați decât tine.
Nu se doarme în această noapte... nu și regele...
Cei peste 40 de ani ai săi l-au condus spre această clipă a destinului său...
spre încleștarea scuturilor și a lăncilor, a săbiilor ce mușcă din carne și sânge...
Unicul său regret era că avea atât de puțin de sacrificat...
Suntem urmăriți.
Ne urmărește de când am plecat din Sparta.
Mărite rege, privește!
Ce s-a petrecut aici? Unde sunt oamenii?
Perșii...
Cred că au fost vreo douăzeci.
Au trimis iscoade.
Dar urmele acestea...
În spatele nostru!
Copil!
Acum e liniște...
Din cețurile întunericului au apărut...
cu ghearele și colții lor i-au înșfăcat...
Pe toți...
în afară de mine...
Sătenii! I-am găsit...
Oare zeii nu cunosc mila?
Suntem osândiți...
Abține-te.
Copilul a vorbit de duhurile persane, cunoscute din vremuri apuse...
Vânează sufletele oamenilor...
Nu pot fi învinși...
Nu pot fi monștrii întunericului...
Nu pot fi Nemuritorii...
Nemuritori? Le punem noi renumele la încercare...
Către Porțile de Foc am mărșăluit...
în coridorul lor îngust am intrat...
acolo unde numărul oamenilor lui Xerxes nu mai conta...
Spartanii, cetățeni soldați,
sclavi eliberați, cei mai viteji dintre greci...
frați, tați, fii...
am mărșăluit...
pentru binele nostru, din datorie, pentru glorie am mărșăluit...
Priviți, perșii!
Spre gura iadului am mărșăluit...
Câini fără de mamă... Astea sunt mările noastre,
îmbrățișate de brațele iubitoare ale Greciei însăși...
Vino.
Adevărat...
Chiar pare să vină ploaia...
Zeus a brăzdat cerul cu fulgere...
și a izbit navele persane cu vânturi de furtună...
Glorios...
Un singur om era rezervat ca un adevărat spartan...
Numai el, regele nostru...
Majestate?!
Majestate, curtea nu-i un loc potrivit pentru o femeie măritată.
Bârfele și protocolul sunt ultimele dintre grijile mele, sfetnicule.
De ce atâta discreție?
Între zidurile casei mele nu puteam vorbi.
Chiar și aici Theron are ochi și urechi, de care mulți spartani se tem.
Îți e teamă că Sparta uneltește împotriva dumitale?
Mi-aș dori să uneltească doar împotriva mea.
Mulți din sfetnicii noștri și-ar da acordul să-l urmăm pe Leonidas,
dar trebuie să te arăți în favoarea acestui lucru.
Ai putea aranja să vorbesc Sfatului?
Dacă vor motive, le voi oferi.
Să știi un lucru, regina mea...
Știu că libertatea nu-i ieftină...
Altceva nu vor, în afară de prețul sângelui?
Mă voi strădui să întrunesc membrii Sfatului...
Voi avea grijă să audă ce ai de spus.
- Îți rămân datoare. - Nu.
Leonidas e regele meu, la fel ca și al tău.
Am văzut corăbiile acelea zdrobindu-se de stânci...
Cum e posibil?
Ai văzut doar o fărâmă din monstrul armatei lui Xerxes.
Nu putem obține aici o victorie...
De ce zâmbești?
Arcadianule,
am luptat de nenumărate ori,
și nimeni nu mi-a putut oferi ceea ce spartanii numesc o moarte frumoasă...
Pot doar să sper că, dintre toți războinicii lumii care s-au adunat aici,
poate acolo jos există unul pe măsura acestei sarcini.
Mișcați-vă!
Trageți, câinilor!
Opriți-vă aici!
Cine comandă aici?
Eu sunt emisarul Conducătorului Lumii...
Zeul Zeilor, Regele Regilor...
și din partea sa vă poruncesc să mi-l arătați pe comandantul vostru!
Ascultați...
credeți că o duzină jalnică de războinici ne sperie?
Aceste dealuri colcăie de iscoadele noastre..
Și credeți că jalnicul vostru zid
va fi bun de ceva decât să cadă precum frunza uscată?
Strămoșii noștri au ridicat acest zid,
folosind pietrele străvechi ale Greciei,
și puțin ajutor spartan.
Iscoadele tale persane ne-au slujit drept mortar.
Veți plăti pentru barbaria voastră!
Brațul meu!
Nu-ți mai este de folos.
Acum mergi și spune-i lui Xerxes al tău
că aici înfruntă oameni liberi, nu sclavi.
Fă-o repede, înainte să mă hotărăsc să mai măresc puțin zidul.
Nu, nu sclavi... Femeile voastre vor fi sclave.
Fii voștri, fiicele voastre, bătrânii voștri vor fi sclavi...
dar voi nu...
La amiaza acestei zile, voi veți fi morți!
O mie de nații ale Imperiului Persan pogoară asupra voastră!
Săgețile noastre vor acoperi Soarele!
Atunci vom lupta la umbră.
Zidul va avea sarcina să-i trimită pe perși în Porțile de Foc.
Pune oamenii să afle toate potecile care duc prin dealuri în spatele nostru.
Nu e nici una.
Există un asemenea drum, mărite rege, după versantul de vest.
E un drum vechi al păstorilor de capre,
perșii l-ar putea folosi pentru a ne veni în spate.
Să nu te mai apropii un pas! Monstrule!
Înțeleptule rege, cu umilință cer să mă asculți.
Te voi ucide acolo unde stai!
N-am dat asemenea ordin.
Iartă-l pe căpitan, e un bun soldat,
dar ii lipsesc manierele...
Nu e nimic de iertat, mărite rege. Știu cum arăt.
Porți tunica roșie a Spartei...
Eu sunt Ephialtes, sunt născut în Sparta...
Mama, fiindcă mă iubea...
a fugit cu tata din Sparta, ca să nu fiu lepădat...
Scutul și armura?
E a tatei, domnule...
Te implor, mărite rege...
să-mi permiți să izbăvesc numele tatălui meu slujindu-te în luptă...
Tatăl meu m-a antrenat să nu am frică,
astfel ca scutul, sulița și sabia să-mi fie una cu inima ce-mi bate..
Voi onora armura tatei, nobile rege, slujindu-te în bătălie.
Frumoasă împunsătură.
Voi ucide mulți perși.
Ridică-ți scutul.
Ridică scutul cât poți de sus.
Tatăl tău trebuia să-ți fi spus cum acționează o falangă.
Noi luptăm ca o singură unitate impenetrabilă.
Asta este sursa puterii noastre.
Fiecare spartan îl protejează pe cel din stânga sa cu scutul ridicat la gât.
Un singur punct slab, și falanga se sfărâmă...
Până la gât, Ephialtes...
Îmi pare rău, prietene...
dar nu toți pot fi soldați.
Dacă dorești să ajuți la victoria Spartei,
adună cadavrele de pe câmpul de luptă.
Bandajează răniții, adu-le apă...
Cât despre lupta propriu-zisă,
nu te pot folosi.
Mamă! Tată! V-ați înșelat!
V-ați înșelat cu toții, Leonidas!
V-ați înșelat!
Postați santinele pe cărarea păstorilor de capre.
Rugați-vă zeilor ca nimeni să nu le spună perșilor de ea.
Cutremur.
Nu, căpitane.
Formații de luptă.
Aici îi vom reține! Aici vom lupta!
Aici vor muri!
Pe aceste scuturi, băieți!
Amintiți-vă de această zi, căci a voastră va rămâne pe vecie!
Spartani, depuneți-vă armele!
Perșilor, veniți și luați-le!
Așteptați!
Nu le oferiți nimic,
dar luați de la ei totul!
Stați pe loc!
Doar atât puteți?
Împingeți!
Fără prizonieri!
Fără cruțare!
Par cam însetați!
Atunci să le oferim ceva de băut!
Către faleză!
Opriți!
Un început al naibii de bun!
Acoperiți!
Lași persani!
- De ce naiba râzi? - Trebuia s-o spun...
Luptăm la umbră!
Reveniți!
Astăzi, niciun spartan nu va muri!
Ușurel, fiule...
Am făcut ce eram pregătiți să facem și pentru ceea ce ne născusem...
Fără prizonieri, fără cruțare... Un început bun...
Mă temeam că nu vei veni.
Îmi cer iertare, fiul meu...
Face ce știe el mai bine. Te rog, nu te scuza...
Fiul tău va începe instrucția anul viitor...
Perioada aceasta e mereu dificilă pentru o mamă spartană.
Da, e grea, dar este și necesară.
Te vei adresa Sfatului peste două zile.
Soțul meu nu are două zile.
Gândește-te la aceste două zile ca la un dar.
Nu-i un secret că există persoane pe care nu le poți controla...
Vocea lui trebuie s-o aduci la tăcere...
Fă-ți-l aliat și vei obține victoria ce-o dorești...
Mulțumesc.
Ești la fel de înțelept pe cât ești de bun...
Aici era mama ta...
Ar fi bine să-l supraveghezi dacă dorești să ajungă rege într-o zi...
Dacă din nefericire i s-ar întâmpla ceva...
sau frumoasei sale mame...
Tovarășii noștri greci te imploră să le oferi puțină acțiune...
Bine, dar le voi oferi numai atât cât pot duce...
Spune-i lui Daxalus că el, împreună cu douăzeci dintre ai lui,
se vor ocupa de următorul asalt.
Trage-ți răsuflarea, băiete.
Perșii se apropie...
Un contingent restrâns, prea mic pentru un atac.
Căpitane, te las pe tine la comandă.
Liniștește-te, prietene,
dacă mă asasinează pe mine, toată Sparta pornește la război.
Roagă-te să fie proști... Roagă-te.
N-avem noi acest noroc.
De altfel,
n-avem niciun motiv să nu fim civilizați..
Nu-i așa?
Niciunul, majestate.
Lasă-mă să ghicesc...
Tu trebuie să fii Xerxes...
Vino, Leonidas.
Hai să ne înțelegem.
Ar fi o pierdere regretabilă.
Ar fi o adevărată nebunie ca tu sau valoroșii tăi soldați să pieriți...
totul din cauza unei simple neînțelegeri.
Culturile noastre au multe în comun.
Am observat, întreaga dimineață am făcut schimburi culturale cu voi.
Sunteți o seminție fascinantă,
deși acum sunteți copleșiți și amenințați cu exterminarea.
În prezența unui zeu, nu e înțelept să mi te opui, Leonidas.
Imaginează-ți ce soartă cruntă îi așteaptă pe dușmanii mei
când mi-aș sacrifica bucuros proprii oameni pentru victorie.
Iar eu aș muri pentru oricare din oamenii mei.
Voi grecii vă mândriți cu logica voastră,
îți sugerez să faci apel la ea.
Știu de ce vă apărați pământurile cu atâta vigoare,
dar le-aș putea transforma în cenușă cu un gest...
Gândește-te la soarta femeilor voastre...
E clar că nu știi cum sunt femeile noastre.
Aș putea să le aduc și pe ele aici, să judeci singur...
Ai mulți sclavi, Xerxes, dar puțini războinici...
Nu va trece mult până ce se vor teme de lancea mea mai mult decât de biciul tău...
Nu se tem de bici...
ci de puterea mea divină...
Dar fiindcă sunt un zeu generos, te-aș putea face bogat fără măsură.
Te-aș numi guvernator al Greciei,
mi-ai putea purta flamurile în inima Europei...
Rivalii tăi atenieni ți-ar îngenunchea la picioare...
dacă și tu ai accepta să îngenunchezi în fața mea...
Ești generos...
pe cât ești de divin...
Rege al Regilor, o asemenea ofertă numai un nebun ar refuza-o...
Dar ideea cu îngenuncheatul este...
Vezi tu, măcelărirea atâtor oameni mi-a dat un cârcel neplăcut...
va fi cam greu să îngenunchez...
Nu va exista glorie în sacrificiul tău...
Voi șterge până și amintirea Spartei din istorie...
Fiecare bucățică de pergament grecesc va fi arsă...
fiecărui istoric grec și fiecărui scrib
i se vor scoate ochii și i se va tăia limba,
iar rostirea numelui Sparta sau Leonidas va fi pedepsită cu moartea.
Lumea nu va mai ști că ați existat vreodată.
Lumea va ști că oamenii liberi au rezistat în fața tiraniei,
că cei puțini au rezistat în fața celor mulți,
și înainte ca această bătălie să se fi terminat,
va ști că și un rege zeu poate sângera...
Ai luptat bine azi..
Pentru o femeie...
Cât despre tine, unde erai, n-ai putut ține pasul cu mine?
Poate că eram atât de mult în fața ta
că nu m-ai putut vedea...
Sau poate că stăteai ascuns în spatele thespanilor...
Invidia nu te prinde, prietene...
Mai repede, băieți!
Faceți movila înaltă...
După bănuiala mea,
ne așteaptă o noapte cruntă...
Executaseră dorința întunecată a regilor persani de 500 de ani...
Ochi întunecați ca noaptea...
guri înțesate de colți...
nemiloși...
Garda personală a regelui Xerxes însuși, elita războinicilor persani...
Cel mai crunt corp de armată din întreaga Asie...
Nemuritorii...
Regele zeu ajunsese la disperare...
Comisese păcatul fatal...
Ușor de ațâțat, ușor de păcălit...
Numărul mare al răniților și al morților și-a spus cuvântul...
Regele mânios arunca asupra noastră tot ce avea mai bun...
Xerxes mușcase momeala.
Spartani, împingeți!
Nemuritorii... Le-am pus numele la încercare...
Arcadianule, acum!
Dați-i drumul!
Să arătăm spartanilor de ce suntem în stare!
Dați-i drumul!
Au strigat sudalme, înjunghiind sălbatic...
mai degrabă bătăuși decât războinici...
Au creat o îndoielnică harababură...
Niște bravi amatori, dar și-au jucat bine rolul...
Nemuritorii...
Au picat testul regelui nostru...
Iar omul care se lăuda că este zeu
simți un fior foarte omenesc prin șira spinării...
Pentru regele nostru!
Pentru onorații noștri morți!
Pe cine mai trimite Xerxes la moarte?!
Nimic nu ne mai poate opri acum!
Chiar și regele își permise să spere...
la ceva în plus față de glorie... O speranță atât de nebunească...
Și totuși, iată...
Împotriva nesfârșitelor hoarde ale Asiei, împotriva tuturor sorților potrivnici,
puteam reuși...
Puteam păzi Porțile noastre...
puteam învinge...
Zorii...
Plesnete de bici, urlete barbare...
Cei din spate strigau Înainte!...
iar cei din față strigau Înapoi!...
Ochii noștri au asistat la spectacolul grotesc
al cohortelor adunate din toate colțurile Imperiului Persan...
Când forța mușchilor a dat greș, au apelat la magie...
Când o sută de seminții au tăbărât asupra noastră...
armatele întregii Asii îngrămădite în acest îngust coridor...
numărul lor nu a mai contat...
Au căzut cu sutele...
Am trimis înapoi leșurile și inimile lor fragile la picioarele lui Xerxes...
Xerxes e nemulțumit de generalii săi...
Îi disciplinează...
Xerxes dezlănțuie monștrii aduși din cealaltă parte a lumii...
Niște monștri cam neîndemânatici...
iar grămada de perși morți era cam alunecoasă...
- Mai ești aici? - Cineva trebuie să-ți țină spatele.
Acum sunt puțin ocupat...
Regrupați-vă!
Astinos!
Fiule!
Astinos! Nu...!
Ziua se încheiase...
Am pierdut puțini...
Dar fiecare căzut e un prieten, sau o rudă iubită...
Văzând trupul decapitat al fiului său, căpitanul și-a pierdut cumpătul...
a devenit sălbatic... beat de sânge...
Durerea căpitanului a înspăimântat dușmanul
mai mult decât cele mai grozave tobe de luptă...
A fost nevoie de trei dintre ai noștri ca să-l aducem înapoi...
Ziua e a noastră...
Niciun cântec nu a răsunat...
Zeii au fost amarnici când te-au modelat astfel, prietene Ephialtes...
Spartanii au fost la fel de amarnici când te-au respins...
Dar eu sunt milostiv...
Tot ce ți-ai putut dori vreodată,
orice fericire ți-ai imaginat...
tot ceea ce grecii și falșii tăi zei ți-au interzis...
eu îți voi acorda...
Căci eu sunt milostiv...
Acceptă-mă drept regele și zeul tău!
Da!
Condu-mi soldații pe cărarea ascunsă ce duce în spinarea lor,
iar bucuria ta va fi nesfârșită.
Da, vreau totul!
Bogăție, femei...
și încă ceva...
vreau o uniformă...
S-a făcut.
Vei afla... că sunt milostiv...
Spre deosebire de crudul Leonidas, eu nu-ți cer să stai în picioare,
eu îți cer doar să îngenunchezi...
Frumoasă noapte.
Da, însă nu te-am chemat să discutăm fleacuri...
Sunt convins...
Cu mine n-ai irosit niciodată cuvintele...
Îți pot oferi ceva? O băutură, poate?
E otravă?
Regret că te dezamăgesc, e doar apă.
Am auzit că s-a aranjat să apari în fața Sfatului...
Da.
Am nevoie de ajutorul tău pentru a trimite armata în nord, după rege.
Da.
Îmi și imaginez, eu, un politician, tu, o războinică, sau vocea unuia...
Dar de ce aș dori asta?
Ar dovedi că ții la regele care luptă pentru apa ce-o bem noi acum...
Adevărat,
dar aici e vorba de politică, nu de război.
Leonidas e un idealist.
Îi cunosc bine pe cei de teapa ta...
Ai trimis oamenii să fie măcelăriți pentru câștigul tău.
Soțul tău, regele nostru, i-a dus pe cei 300 la măcel...
Ne încalcă legile.
A plecat fără consimțământul Sfatului...
Eu sunt un realist.
Ești un oportunist.
Leonidas se înșeală crezând că bărbații nu au vreun preț pe lumea asta.
Oamenii noștri nu sunt creați egali, acesta e codul spartan, regino...
Îți admir pasiunea...
dar să nu crezi că tu, o femeie, deși ești regină,
poți veni în fața Sfatului să sucești mințile unor bărbați...
Sala Sfatului e a mea...
ca și cum am zidit-o cu mâinile mele...
Ți-aș putea lua viața chiar acum.
Vei părea în fața Sfatului, dar vorbele îți vor răsuna în van...
Leonidas nu va primi întăriri,
și dacă se va întoarce, fără ajutorul meu,
va ajunge în temniță sau chiar mai rău.
- Îți iubești Sparta? - Da.
- Și pe regele tău? - Da.
Soțul tău luptă pentru pământul și iubirea sa...
Tu ce ai de oferit?
În schimbul acceptării trimiterii armatei spre nord?
Ce-și poate dori un realist de la o regină?
Am impresia că știi...
Nu se va termina prea repede...
și n-o să-ți placă...
nobila mea regină...
Dilios...
Știam eu că acea zgârietură nu te face un nevolnic...
Nicidecum, stăpâne, e doar un ochi...
Zeii au fost milostivi și mi-au dat încă unul de rezervă...
Și căpitanul?
Blesteamă zeii, jelește singur acolo...
Leonidas!
Suntem pierduți, îți spun...
Calmează-te.
Un cocoșat îi conduce pe Xerxes și nemuritori pe o potecă ce duce în spatele nostru.
Celelalte forțe s-au împrăștiat deja fără să lupte.
Bătălia asta e încheiată, Leonidas!
Bătălia asta e încheiată când spun eu că s-a încheiat!
Dimineața, Nemuritorii ne vor înconjura! Porțile de Foc vor cădea!
Spartani! Pregătiți-vă de glorie!
Glorie? Ai înnebunit?
De acum nu mai există vreo glorie!
Doar retragerea, sau capitularea sau moartea!
Asta nu-i o alegere prea ușoară pentru noi, arcadianule!
Spartanii nu se retrag și nu se predau niciodată!
Du-te și du vestea... toți grecii să afle adevărul...
și fiecare din ei să-și cerceteze sufletul!
Și cât faci asta, cercetează-l și pe al tău...
Oamenii mei vor pleca împreună cu mine.
Succes, Leonidas.
Copii, adunați-vă aici...
Nu ne retragem, nu ne predăm...
Asta e legea spartană.
Și după legea spartană, vom rămâne și vom lupta!
Și vom muri...
O nouă eră a început...
O eră a libertății!
Cu toții vor afla că 300 de spartani și-au dat și ultima suflare s-o apere!
Prietene...
Mi-am trăit întreaga viață fără regret până acum...
Știu că fiul meu și-a dat viața pentru țara sa...
Doar că nu i-am spus niciodată că pe el îl iubesc cel mai mult...
că a stat cu onoare alături de mine...
că el era tot ce aveam eu mai bun...
Inima mi-e frântă, e o adevărată pierdere...
Inima ta?
Inima mea s-a umplut de ură...
Bine.
Dilios...
să facem câțiva pași...
Da, stăpâne...
Dar sunt pregătit și gata de luptă!
Și ești unul dintre cei mai buni,
dar tu mai ai și un alt talent, spre deosebire de alți spartani...
Tu vei duce ultimele mele ordine Sfatului,
cu forța, de va fi nevoie...
Spune-le povestea mea...
și fiecare grec să afle ce s-a întâmplat aici...
Ai de spus o poveste lungă...
- Povestea unei victorii. - O victorie?
Da, stăpâne.
Mai ai și alt mesaj?
Către regină...
Unul ce nu poate fi rostit...
Au plecat cu sutele...
Doar o mână de oameni au rămas...
Doar unul a privit înapoi...
Spartani!
Pregătiți-vă dejunul și mâncați-l repede,
fiindcă la noapte cinăm în iad!
Cedez acum podiumul soției lui Leonidas, regină a Spartei.
Domnilor membri ai Sfatului,
n-am apărut în fața voastră doar ca o regină,
am venit aici ca o mamă.
Am venit ca soție...
Am venit ca o femeie spartană.
Am venit aici cu multă umilință...
Nu sunt aici pentru a-l reprezenta pe Leonidas,
faptele sale grăiesc mai bine decât mine...
Reprezint aici vocile ce nu pot fi auzite,
mame, tați, fiice și fii...
Trei sute de familii vă imploră să le ascultați...
exact pentru scopul în care această clădire a fost clădită...
Suntem în război, domnilor...
Trebuie trimisă întreaga armată în sprijinul regelui,
nu doar pentru noi, ci și pentru copiii noștri...
Trimiteți armata pentru a ne păstra libertatea!
Trimiteți-o pentru dreptate!
Trimiteți-o pentru lege și ordine.
Trimiteți-o pentru rațiune.
Dar mai ales trimiteți armata pentru speranță!
Speranța nu-i va ajuta pe oamenii regelui
să ajungă o pierdere în paginile istoriei,
ci curajul ce ne leagă împreună,
pentru ca noi să devenim mai puternici prin faptele lor...
Fie ca alegerea voastră de azi să oglindească bravura lor...
Mișcător...
elocvent...
pasionant...
dar nu schimbă faptul că soțul tău a adus războiul asupra noastră.
Te înșeli!
Xerxes l-a adus, asemenea tatălui său Darius la Marathon...
Perșii nu se vor opri până ce unicul nostru adăpost vor fi ruina și haosul.
Sala Sfatului nu are nevoie de lecții de istorie, regină...
Atunci ce fel de lecție ar dori să audă?
Să le vorbesc de onoare, datorie, glorie?
Tu vorbești de onoare, de datorie sau glorie?
- Ce-ai zice de adulter? - Cum îndrăznești?
Cum îndrăznesc?! Priviți-o cu atenție...
E o trișoare în cea mai pură formă...
Nu te joci cu membrii Sfatului, regină...
Acum câteva ore mi te-ai oferit mie...
Dacă eram un om mai slab, încă ți-aș mai fi purtat parfumul...
E strigător la cer...
A vorbit și ipocritul!
Tu n-ai primit o asemenea ofertă?
Pe care ai acceptat-o, în schimbul obținerii audienței?
- E o minciună! - Oare?
Nu tu l-ai invitat în dormitorul regelui?
În același pat în care ai încercat să negociezi și cu mine atât de înfocată...
Păreți șocați!
O mită carnală, domnilor,
în timp ce soțul ei promovează anarhia și războiul!
Cuvintele scapă chiar și celor mai iscusite limbi,
micuță regină târfă...
Ce purtare demnă de o regină!
Scoateți-o de aici înainte să ne infecteze și mai tare
cu ființa ei josnică și ticăloasă.
Asta nu se va termina prea repede...
și n-o să-ți placă...
Nu sunt regina ta...
Trădătorul!
Leonidas, complimentele mele!
Și felicitări!
Cu siguranță ai transformat un dezastru într-o victorie!
În ciuda insuportabilei tale aroganțe,
regele zeu a ajuns să admire valoarea spartană
și calitățile voastre de luptători.
Ai fi un aliat puternic.
Ascultă-l, Leonidas!
Folosește-ți rațiunea!
Gândește-te la oamenii tăi, te implor!
Ascultă-l pe compatriotul tău grec.
El poate să ateste generozitatea regelui nostru divin.
În ciuda câtorva dintre insultele tale,
în ciuda groaznicelor tale blasfemii,
Stăpânul Armatelor Lumii vă poate ierta pe toți...
Mai mult, vă poate răsplăti serviciile.
Voi luptați pentru pământurile voastre?! Păstrați-le!
Luptați pentru Sparta?!
Va fi mai puternică și mai bogată ca oricând!
Tu lupți pentru tronul tău...
Tu vei fi proclamat guvernator al întregii Grecii,
și vei răspunde doar în fața adevăratului Stăpân al Lumii!
Leonidas, victoria ta va fi completă,
dacă depui armele și îngenunchezi doar în fața lui Xerxes.
Au trecut mai bine de 30 de ani de la lupul din iarna geroasă...
iar acum, ca și atunci, nu frica îl cuprindea,
ci numai neliniștea...
o exaltare a simțurilor...
Briza marină răcindu-i sudoarea de pe gât și piept..
Păsările marine ospătându-se cu miile de morți ce pluteau...
respirația regulată a celor trei sute din spatele său...
gata să moară pentru el fără o clipă de răgaz...
Fiecare dintre ei gata să moară...
Coiful îl apasă...
scutul e greu...
Sulița?!
Tu, Ephialtes...
crezi că vei trăi veșnic?
Leonidas, sulița!
Stelios!
Măcelăriți-i!
Coiful îl apăsa, îngustându-i vederea...
și trebuia să vadă departe...
Scutul era greu, stricându-i echilibrul...
fiindcă ținta sa e departe...
Bătrânii spuneau că noi, spartanii, ne tragem din însuși Hercule...
Mândrul rege Leonidas stă mărturie spiței noastre de sânge...
Strigătul său e lung și puternic...
Mărite rege...
A fost o onoare să mor lângă tine...
Și pentru mine a fost o onoare să trăiesc lângă tine...
Regina mea!
Soția mea...
Iubirea mea...
Amintiți-vă de noi...
cel mai simplu ordin ce-l poate da un rege...
Amintiți-vă de ce-am murit...
N-a dorit să-i aduceți ofrande...
nici cântece...
Fără monumente, fără balade despre război și curaj...
Dorința sa a fost simplă...
Amintiți-vă de noi...
mi-a grăit...
Asta a fost speranța sa...
Și dacă vreun suflet va trece vreodată prin acel loc...
în nenumăratele secole ce vor veni...
să audă vocile noastre...
șoptind printre pietrele fără vârstă...
Mergi și spune-le spartanilor, trecătorule...
că aici, prin legea spartană, noi ne odihnim...
Astfel a murit regele meu, și frații mei...
acum un an...
Mult am meditat la vorbele încriptate ale regelui despre victorie,
cu timpul le-am priceput înțelesul...
Căci printre grecii liberi din întreaga Grecie,
aceste vorbe s-au răspândit...
că Leonidas și ai săi trei sute...
atât de departe de casă...
și-au sacrificat viețile,
nu doar pentru cei din Sparta, ci pentru întreaga Grecie,
cu promisiunea că această țară va rezista...
Acum, aici, pe acest petic de pământ numit Plateia,
aceste hoarde năvălitoare vor fi nimicite!
Acolo barbarii se strâng...
O groază înspăimântătoare le strânge inima...
cu degetele ei înghețate, știind bine ce grozăvie au suferit
în ascuțișul sulițelor și săbiilor celor trei sute...
Să privească de-acolo, peste câmpie,
la cei 10.000 de spartani, comandând 30.000 de greci!
Dușmanii sunt de trei ori mai mulți!
Fiecare grec va avea ce ucide!
În această zi vom salva lumea de misticism și tiranie...
și vom avea un viitor mai luminos decât ne-am imaginat vreodată!
Pentru Leonidas și cei 300 de viteji, către victorie!